- Nu toți ne tragem din puritani. - Nu?
A existat o altă colonie, la vreo 5 km de Plymouth.
Nu mai există pe hărțile de azi. Se numea Merrymount.
Așa e. O menționați în cartea dvs.
Colonia unde orice era permis.
- Se consuma alcool. - Era alcool, sex, muzică...
Chiar și...
Absolut orice.
Dansau și în jurul indicatorului rutier, o dată pe lună, mascați,
venerând cine știe ce mașinărie stricată. Albi și indieni la un loc.
Cine era șeful tuturor?
Un personaj pe nume Thomas Morton.
Un fel de Hugh Hefner pentru puritani.
Se poate spune și așa.
Voi cita dintr-un text despre ce credeau puritanii
despre cei conduși de Thomas Morton.
"Libertini, amatori de orgii și atei nerușinați,
duceau o viață decadentă."
Când am auzit asta, mi-am făcut bagajele și am venit de la Oxford în America.
America cea nerușinată.
Și ce s-a întâmplat cu oamenii aceia?
Puritanii l-au trimis acolo pe Miles Standish,
în fruntea unei miliții. Au dărâmat indicatorul, pancartele,
au distrus tot. Petrecerea s-a terminat.
Și am devenit o națiune de puritani.
Păi...
Nu asta vreți să demonstrați?
Că puritanii au învins.
Au eliminat toate conotațiile sexuale. Dvs cum ați spune?
- Fericirea sexuală. - Exact.
Până în anii '60.
Până în anii '60, când totul a explodat din nou.
Exact. Toți dansau iar
în jurul indicatorului stradal.
A urmat "faceți dragoste, nu război".
Dacă vă amintiți, cu numai 10 ani înainte,
dacă vroiai sex, dacă vroiai să faci dragoste în anii '50,
trebuia să implori, să te umilești...
Sau să te căsătorești.
Așa cum am făcut și eu în anii '60.
Regretați asta?
Mult.
Dar rămâne secretul nostru.
Să nu mai spuneți nimănui.
Rămâne între noi.
Cred că Bette Davis a fost cea care a spus:
"Bătrânețea nu e pentru fricoși".
Dar Tolstoi a spus că "bătrânețea e cea mai mare surpriză a vieții".
Bătrânețea vine pe negândite
și te face să te întrebi, mă face să mă întreb
de ce bătrânii nu se comportă potrivit vârstei lor?
Cum e posibil să rămân legat
de aspectele carnale ale comediei umane?
Pentru că, în mintea mea, nu s-a schimbat nimic.
Se numea Consuela Castillo
și era studenta mea.
Cursul se numește Critică Practică.
Să începem.
Direct cu marea întrebare.
Devine "Război și pace"
o altă carte după ce o citim?
Da, bineînțeles. Dar de ce?
Pentru că noi aducem ceva nou cărții.
Ne aducem pe noi.
Iar dacă vom citi cartea din nou peste 10 ani, din nou se va schimba,
pentru că și noi ne-am schimbat.
Frumusețea se află în ochii celui ce privește.
Mereu am fost vulnerabil în fața frumuseții feminine.
Dra Castillo era distinsă. Ținuta ei era perfectă.
Se îmbrăca de parcă ar fi fost o tânără asociată
la un renumit birou de avocatură. Avea un aer sofisticat,
care o distingea.
Știe că e frumoasă.
Dar nu știe ce să facă cu frumusețea ei.
Nu, nu lua notițe. Nu are rost.
Nici să nu te gândești.
O operă de artă îți amintește cine ești acum.
De când au instalat la facultate un telefon pentru reclamații de hărțuire sexuală,
nu mă întâlnesc niciodată în afara șolii cu studente, până la absolvire.
Apoi organizez o petrecere
pentru întreaga clasă.
Și mereu iese excelent.
Dle profesor Kepesh, v-am văzut la televizor. Ați fost grozav.
Mulțumesc. Și Charlie Rose s-a descurcat bine, nu?
Da, așa e.
- Dar nu așa de bine ca dvs. - Ați fost grozav.
- Distracție plăcută. - Mulțumesc.
E o problemă de perspectivă. Depinde din ce punct de vedere privești, nu-i așa?
Occidentalii îi consideră pe islamiști
primitivi și periculoși,
iar islamiștii îi consideră pe americani depravați și corupți.
Nu s-a schimbat nimic de pe vremea cruciadelor. Avem nevoie de alianțe, de civilizație...
- Dră Castillo. - Bună seara, dle profesor.
- E o scrisoare a lui Kafka? - Da.
Da, e una dintre scrisorile
pe care i le-a scris Milenei. Mi-a dăruit-o cineva.
Cineva apropiat.
- Cineva care mi-a fost apropiat, dră Castillo. - Consuela.
Nu suntem la curs. Să nu ne formalizăm.
Consuela.
- Știți să cântați la pian? - Da.
Vreți să cântați pentru noi?
E prea multă lume aici. N-aș putea.
Nu știu, ai ceva care obligă la formalism.
Ce vreți să spuneți?
Ai un fel de sobrietate elegantă.
Sobrietate...
Cam așa ceva.
Cred că o moștenesc de la tata.
El e foarte sobru...
și mândru. Un adevărat cubanez.
E cubanez?
Toți ai mei sunt cubanezi.
Aveam 11 ani când am venit aici.
Ai intrat la facultate imediat după liceu?
Nu, am fost secretară la o firmă de avocatură.
Într-adevăr?
Am încercat, dar nu mi-a plăcut.
Părinții mei vroiau să merg la facultate,
așa că m-am hotărât și iată-mă aici.
Vrei să-ți arăt ceva?
- Privește. - Goya.
- Cum se numește ăsta? - "La maja vestida".
Și?
- Și ce? - Seamănă cu tine.
Semeni cu ea.
Chiar așa?
Da.
Eu așa cred.
Ce părere ai?
Nu știu.
La ochi, poate.
La ce bun atâtea discuții despre Kafka, Goya și familia ei cubaneză?
Nu mă înțelegeți greșit, e bine că e cubaneză și că îi place cursul meu,
dar o vrăjesc atât pentru că vreau să i-o trag.
- Ce pot să spun? - Adevărul.
Pe-aici e plin de spioni.
Îmi place și muzica.
Mă scuzați.
Bunicii mei mă duceau la operă.
Ador și teatrul.
Eu scriu critici teatrale la o revistă.
Ai vrea să vii cu mine la teatru?
- Da. - Scuze.
La teatru?
- De ce nu o duci la dans? - Nu înțelegi.
Fata asta aparține...
unei alte epoci. Ea trebuie curtată.
Credeam că e vorba de sex aici.
Pentru un poet laureat al premiului Pulitzer,
uneori dai dovadă de cam puțină imaginație.
De-aia mi-au dat afurisitul de premiu.
Nu-mi spune că n-ai vrut niciodată doar să stai de vorbă cu o femeie.
De-aia am nevastă, fir-ar să fie. Vorbesc cu ea.
Poate ar trebui să te recăsătorești.
George!
Trebuie să-ți bifurci necesitățile.
Vorbești cu nevasta dacă ai chef, te duci la muzee,
privești Goya cât vrei,
dar lași sexul separat.
Bine.
Tu încă mai stai de vorbă cu nevasta, George?
Nu. Unu la zero.
O las pe asta.
Repede, la fumat.
- N-ar trebui să fumezi. - Îmi spui asta...
în patul ăsta, la fiecare 3 săptămâni.
- Sunt foarte stresată. - Îmi place să fiu consecvent.
Și mie.
De 20 de ani încerci să mă faci să mă las. De când ai început să predai.
Doamne, din cauza cursului tău am început să fumez.
Sunt foarte stresată.
- Cum a fost la Chicago? - Cleveland.
Chicago a fost săptămâna trecută. Și urmează Atlanta.
Parcă ai fi Cary Grant
în "De la Nord prin Nord-Vest".
Râzi. Nu știi cum e să fii femeie de afaceri.
- Credeam că-ți place să fii propriul tău șef. - Chiar îmi place.
Dar slavă Domnului că mai sunt și pauzele astea.
Asta-i tot ce pot să spun.
Nu răspunzi?
O singură persoană m-ar suna la ora 2 noaptea.
Lăsați un mesaj.
Ai primit emailul meu? Trebuie să vorbesc cu tine.
Bănuiam eu că ești plecat.
Sau poate ești acasă și asculți,
stând comod,
cu cineva în brațe.
Are 35 de ani și tot mă urăște.
Păi, dacă l-ai abandonat.
Am abandonat o căsătorie care îmi părea veche de un milion de ani.
Ăsta e prețul libertății tale.
Ba e prețul pe care-l plătește el
pentru că a apărat-o cu eroism
pe maică-sa cea abandonată.
Numai unul dintre noi putea să evadeze,
iar el nu poate să mi-o ierte.
Chiar n-o să uite niciodată? Eu am încercat.
Chiar am încercat.
Când avea 12 sau 13 ani
și-a petrecut vacanța de vară cu mine. L-am dus la un meci
de baseball. Din 5 în 5 minute se ducea la toaletă ca să vomite.
Acum m-a sunat tot ca să vomite. Și știi ce e ciudat?
E un om de succes.
Kenny Kepesh,
medic de prestigiu. Fiul meu, medicul.
Vorbește franceza, e căsătorit, are copii.
Numai cu mine se poartă așa.
Scuză-mă, m-am enervat.
Credeam că nu mai scrii cronici de teatru.
Piesa asta părea interesantă.
Ce păcat că voi fi în Atlanta.
O să mă duc cu George.
Religie, familie,
biserică, manuale pentru autoajutor.
Oameni cu dinții atât de albi încât parcă au o lanternă în gură.
Iubire, mai ales iubire romantică.
Mașini, mini-galerii.
Nu e nimic mai deprimant decât o mini-galerie.
- Mini-galerii. - Poate doar...
defectele tale, viciile tale, ipotecile tale,
privirile tale pe furiș spre telefoanele tale BlackBerry.
- BlackBerry. - Și iată și un bărbat,
cu mătreața căzându-i pe umeri.
A fost minunat.
Mă bucur că ți-a plăcut.
Mulțumesc.
Vrei să mergem să bem ceva?
Nu e obligatoriu.
Nu sunt obișnuită să ies cu celebrități.
Dacă vorbesc despre literatură la televizor și scriu uneori cronici
pentru New Yorker, nu înseamnă că sunt o celebritate.
Nu uita de cărțile tale îndrăznețe. "Originile hedonismului american".
Dacă nu vrei să fii privită de toată lumea,
putem să mergem la mine acasă.
Acolo te voi privi doar eu.
Dacă vin la tine acasă, vrei să faci ceva pentru mine?
A fost groaznic.
A fost bine. A fost uimitor.
Mi-ar plăcea să cânt la pian.
Ia lecții.
O să-ți placă. Dacă ai ști mai mult, nu ți-ar mai plăcea cum cânt eu.
Acum vrei complimente.
Ăsta e un metronom?
E ca ritmul inimii.
Chiar și...
marii pianiști au probleme cu ritmul.
Ești un bărbat încântător.
Știi asta, nu?
Dacă o spui datorită metronomului, jur că nu l-am inventat eu.
Poți să placi pe cineva atât de mult, fără să fi făcut sex încă?
Pe nimeni.
Ce e asta?
Camera mea obscură.
Înainte developam fotografii.
- Și acum? - Nu mai am timp.
Ar trebui să trec pe digital, dar nu știu dacă pot să mă descurc.
Sigur că poți.
Mulțumesc.
Prințesa asta are ceva special, pentru că ea e...
în centrul fotografiei,
nu părinții ei, regele și regina.
Ei sunt doar...
niște umbre reflectate în oglindă.
Cred că s-a culcat cu tine din curiozitate.
Da, ca să le povestească prietenelor ei
cum e un bărbat de vârsta noastră,
văzut mai de aproape.
Sunt o experiență nouă pentru ea. Vor urma și altele.
Își va aminti de mine ca...
bătrânul acela care i-a dat cultură drept mită.
Mi se pare corect.
Chiar așa și e, nu?
Da.
Nu-ți mai face atâtea griji că îmbătrânești.
Gândește-te că te maturizezi.
Și zi mersi că ai avut șansa asta unică.
Nu a fost o șansă unică.
A mai vrut?
Ai cei mai frumoși sâni pe care i-am văzut vreodată.
Îți plac?
Îi ador.
Și ai un chip minunat.
Nu mă mai satur să-l privesc.
Și știi ceva?
Ești o operă de artă.
O operă de artă.
O adevărată operă de artă.
Vorbește-mi despre tine.
Ai avut multe femei?
De ce?
Mai mult de 50 sau mai puțin?
Mai mult.
Cine a stat să le numere?
Dar tu?
Nu au fost mulți.
Câți?
Cinci.
Cinci iubiți.
Cinci.
Înțeleg.
Cum erau?
Erau tineri? Mai tineri ca mine?
Sigur că erau mai tineri. Erau niște puști.
Puști?
Sigur.
Vrei să știi cel mai extravagant lucru pe care l-am făcut?
Da.
Odată m-am culcat cu doi tipi.
Cu doi o dată?
Eram prieteni din copilărie și...
Într-o noapte, s-a întâmplat.
Eram beți toți trei și am ajuns în pat.
Toți trei?
Când ai 17 ani
faci o mulțime de lucruri doar ca să experimentezi.
Așa e.
Consuela.
Toată viața am vrut să fiu independent și până la urmă am reușit.
Dar, în momentul acela,
am început să fiu teribil de gelos.
Și mi-am dat seama că niciodată
ea nu va fi cu adevărat a mea.
Sunt neliniștit dacă nu vorbim la telefon în fiecare zi
și sunt neliniștit după ce vorbim.
Termin repede. A ieșit bine.
Cu ce ești îmbrăcată?
Unde ești?
Era doar o problemă de timp ca unul mai tânăr să mi-o ia.
Știam asta.
Pentru că am fost și eu tânăr și exact asta aș fi făcut.
- Cel puțin te face să te simți tânăr? - E ca și cum ai juca fotbal cu puștii.
Nu te simți puști. Simți diferența de vârstă
în fiecare clipă a meciului.
Trebuie să te desparți de ea.
Te atașezi prea mult de fata asta.
Oricum te va părăsi, mai devreme sau mai târziu.
Mai bine să i-o iei înainte.
O duci într-un loc romantic
și îi spui că totul s-a terminat.
Eu așa aș face.
Părinții mei vorbesc mereu despre locurile unde ar vrea să plece.
Au bani ca să se ducă oriunde, dar...
drumul din Cuba aici a fost primul și ultimul pentru ei.
Nu vreau ca viața mea să fie așa.
Lasă-mă să te duc să vezi alte locuri.
Ce naiba spui? Ai adus-o aici ca să vă despărțiți.
- Unde ne ducem? - În Europa.
Putem merge la Paris, la Roma, sau la Madrid.
Putem să vizităm muzeul Prado și să vedem tablouri de Velasquez și Goya.
Prado?
Vorbești serios?
Sigur că vorbesc serios.
Și vom ajunge apoi la Veneția. O să-ți placă mult Veneția.
- Și o să mă plimbi cu gondola. - Poate.
Poate.
"Poate" e cuvântul tău preferat.
O să-ți cânt în gondolă.
Vom vedea.
De unde e asta? "Monstrul cu două spinări".
William Shakespeare!
Othelo, maurul din Veneția.
Iar ăsta e monstrul cu patru picioare.
Unde mâncăm diseară?
Nu pot. Diseară ies în oraș.
- Da? Cu cine? - Cu fratele meu.
Mergem să dansăm la Kalimas.
Cu fratele tău...
Nu mi-ai spus că ai un frate.
Mai ai multe de aflat despre mine.
Mulțumesc.
Am ajuns.
M-am simțit foarte bine.
Și eu.
Mulțumesc.
Pa.
Chiar ieși cu fratele tău diseară?
David!
Am glumit.
Pa.
În nopțile când nu e cu mine mă simt diform,
gândindu-mă unde o fi.
Și numai pentru că fata asta îmi va spune de o mie de ori
cât de mult mă adoră și chiar va crede ce spune.
Dar fata asta nu-mi va spune niciodată că tânjește după organul meu.
Fii calm.
Ce faci?
Ce faci aici?
Am trecut să văd un prieten
care locuiește în apropiere. Cum te distrezi?
Ce e?
- Ai venit să mă verifici? - Doar ți-am spus.
Eram prin apropiere și am văzut localul ăsta.
Vrei să strici totul?
Nu.
Atunci ar fi cazul să ai încredere în mine.
Te sun mâine.
Nu. Te sun eu.
N-am fost atât de idiot nici când aveam vârsta ei.
Partea bună e că acum
chiar s-a terminat. N-o să vrea să mă mai vadă. Și o înțeleg.
Nici eu n-aș mai vrea, dacă aș fi în locul ei.
Lasă, e mai bine așa.
- Da. - E mai bine așa.
O, Doamne.
Alo?
David, sunt Consuela.
În aceste două zile
m-am gândit la noi.
A, da?
Da.
Și la ce concluzie ai ajuns?
Că s-a terminat.
Ce vrei tu de la mine?
Ce vreau de la tine?
Îți petreci întreaga viață
trecând de la o relație la alta și niciodată
nu te atașezi de nimeni.
Aș vrea să știu măcar
ce însemn pentru tine.
Dacă ești gelos și posesiv nu mă ajută cu nimic.
Și copiii sunt posesivi cu jucăriile, până se plictisesc de ele
și vor altele.
Așa va fi și cu noi?
Ți-ai imaginat vreodată...
viitorul alături de mine?
Viitorul alături de tine mă sperie.
- Te sperie? - Da.
De ce?
Pentru că e o diferență de treizeci și ceva de ani
între mine și tine și...
tu ai toată viața înainte și...
mai devreme sau mai târziu îți vei da seama de asta.
Nu te-am întrebat ce voi face eu, te-am întrebat ce vrei de la mine.
Când faci dragoste cu o femeie te răzbuni pentru toate lucrurile
care nu ți-au mers bine în viață.
Mi-am petrecut întreaga viață trecând de la o relație la alta,
pentru că așa credeam că nu voi fi singur și că timpul va sta pe loc.
Mereu am crezut, de exemplu,
că atunci când D.H. Lawrence a scris
"Amantul doamnei Chatterley"...
"Ce însemn eu pentru tine?", m-a întrebat ea.
Mi-a fost prea teamă s-o întreb ce însemn eu pentru ea.
Cât ar putea să dureze?
Surpriză.
- Sunt... - Ești bine?
Da. Lasă-mă să...
Slavă Domnului că a venit Carolyn.
Carolyn e unica mea legătură cu bărbatul sigur pe el care am fost.
Cum a fost piesa?
Care piesă?
Cea la care ai fost cu George.
A fost bună. Dar...
Trebuie să plec.
Iar fugi.
Ca de obicei.
Bine că nu ai animale de casă.
Doar pe tine.
Cine era Carlos Alonzo?
- Un coleg de liceu. - Ce îi plăcea?
Ce vroia să-i faci?
Îi plăcea...
să mă vadă la menstruație.
Ce?
- Îi plăcea să mă vadă sângerând. - Nu-mi vine să cred.
Respectabila fată cubano-americană ai cărei părinți îl venerează pe Ronald Reagan,
care trebuie să fie acasă la 8, chiar și vara,
în timpul liceului, la vârsta de 15 ani...
16.
Scuze. E cu totul altceva.
- Ești ridicol. - Și cum făceai?
David...
Chiar sunt curios. Cum făceai?
Când îți venea ciclul îi dădeai telefon să vină?
"Carlos, mi-a venit."
Și el venea, cubanezul cel respectabil,
și mergeați la baie pentru ceremonia
scoaterii tamponului.
Parcă ai fi fost acolo.
Doar completam...
Completam spațiile goale.
Ce spații goale?
Erau 5. Acum au mai rămas 3.
Pentru că doi au fost...
Scuză-mă, trebuie să plec.
Ce e asta?
- Ce? - Asta.
Te culci cu alte femei.
Am avut doi soți care se culcau cu alte femei.
Nu mi-a plăcut asta atunci și nu-mi place nici acum. Mai ales cu tine.
Ai parte de tot cu mine. Sex pur.
Fără planuri ascunse, fără situații jenante.
Cum poți să-mi faci asta? Nu sunt multe ca mine.
Eu chiar te înțeleg.
Sunt una într-un milion.
Cum poți să te culci...?
Nu știu al cui e.
- N-ai decât să ți-l bagi pe gât. - Dar am o idee.
Bineînțeles că ai.
Îl știi pe prietenul meu George, poetul?
George folosește tampoane? De când?
Nu, ascultă. George...
are cheile apartamentului. Face lectură, aduce aici fete.
Nu le poate duce la el acasă, unde e nevastă-sa.
Și cum nu prea are bani...
- Iar unele sunt măritate... - George se culcă în patul tău cu ele?
Doar cu unele. În camera de oaspeți.
Căsătoria lui nu mai merge. Dar nu e atât de disperat ca să divorțeze.
Nu cred nimic din ce-mi spui.
Totul în viața ta e meticulos.
- Ești atât de ordonat... - Nu știu al cui e tamponul.
Trebuie să mă crezi.
Ești unicul meu sprijin.
Și măcar aici spuneam adevărul.
Am continuat așa mai mult de un an.
Era ca o plimbare într-un montaigne russe
și, ca toate plimbările, cândva trebuia să se termine.
Eu sforăi?
- Da? - Mai rău.
De ce?
Păi...
Salivezi.
Da.
- Salivezi pe... - Nu-i adevărat!
Salivezi pe pernă.
Femeile frumoase sunt invizibile.
Invizibile? Ce naiba înseamnă asta?
Invizibile.
Ele sar în ochi. O femeie frumoasă iese în evidență.
- Nu poți s-o pierzi din vedere. - Dar nu vedem niciodată persoana.
Vedem doar ambalajul.
Frumusețea ne blochează.
Uită-te la tine.
Ce?
Ce-ai spus?
- Ești surd, dle Kepesh. - Ba nu. Ce e?
Sau poate că nu vrei să auzi.
Poate că asta e problema.
Da. Suntem atât de încântați de exterior că nu mai vedem interiorul.
Mereu lucrezi în alb și negru?
Aproape întotdeauna. Îmi place teatralul.
Așa vezi tu lumea?
În alb și negru?
Nu.
Asta îl caracterizează pe fiul meu.
Mereu vorbești despre el cu amărăciune.
În familia mea, asta ar fi foarte ciudat.
Privește.
Frumoasă fotografie.
Frumoasă femeie.
Uite ce mâini uriașe am.
Te doresc atât de mult.
David...
Frigiderul tău e gol.
Dacă rămânem aici,
trebuie să facem niște cumpărături.
Mă scuzați, dle profesor, dar spaniola dvs e groaznică.
- Vrei să mă înveți? - Da, o să te învăț.
Te învăț "mańana".
- Acela nu e prietenul tău, poetul? - Mergi înainte.
- Femeia aceea nu e soția lui? - Exact.
- Ce dezgustător. - Nu e treaba noastră.
- Și asta e tot? - Hai să nu discutăm aici.
- Ești de acord cu asta? - Cu ce?
Poate a ieșit și el la o cafea cu o prietenă.
Prea te grăbești să tragi concluzii.
David, sunt mai tânără ca tine, dar nu sunt copil.
În orice caz, nu e treaba noastră.
Ai mai spus asta, dar tu ce părere ai?
După părerea mea...
căsătoria...
e o instituție care aduce doar necazuri.
De aceea nu ești însurat.
De aceea nu înșel pe nimeni.
- Dar ai fost căsătorit. - Da, da.
Ce vrei să-ți spun?
Am fost căsătorit.
A fost o greșeală.
Te-ai străduit?
Ai făcut tot posibilul? De unde vin eu...
Știu, regulile sunt diferite, dar nu e așa.
Ești atât de cinic.
Sunt atât de realist.
Ba ești imatur.
Sigur că ai dreptate.
Am continuat așa mai mult de un an. Era ca o plimbare în montaigne russe.
Și, ca orice plimbare, cândva trebuia să se termine.
Ce faci duminică?
Nu știu. De ce?
Doriți ceva de băut?
- Da, două Bellini, vă rog. - Bine.
Ce se întâmplă duminică?
Părinții mei dau o petrecere,
cu ocazia absolvirii mele.
Aș vrea să vii.
David...
Toți știu despre tine.
De un an și jumătate mă tot întreabă de bărbatul misterios cu care mă văd.
O să creadă că ești vreun traficant de droguri,
dacă te ascunzi atâta.
Nu mă ascund.
- Nu ai venit la ziua mea. - Nu m-ai invitat.
Te-am invitat de Crăciun și aveai altceva de făcut.
Te-am invitat atunci de Ziua Recunoștinței.
- Dar n-ai putut să vii. - Chiar n-am putut.
David...
Ce e?
Vreau să-mi cunoști familia.
Dar nu o să insist.
Vreau să spui da pentru că așa vrei tu.
- Poftim. - Mulțumim.
Sper să vă placă.
Ascultă-mă.
Dacă vin la petrecerea ta,
trebuie să-mi promiți ceva.
Ce?
Că n-o să-ți iei ochii de la mine,
când vor veni artiștii cubanezi,
dansând, spre mine.
Asta e tot?
Asta e tot.
S-a făcut.
Deci...
- Accepți? - Accept.
Bine.
Sunt mulțumită.
Bine.
Acum, hai să mâncăm.
Vor fi acolo părinții ei,
bunicii ei,
vor fi rudele ei cubaneze, prietenii din copilărie... și alții.
Carlos Alonso și cei doi tipi care au făcut-o sandviș.
Și voi fi prezentat ca...
"profesorul de la televizor".
Ce e rău în asta?
Că mă vor judeca după vârsta mea.
Vor spune lucruri oribile.
Că ea e cu mine din interes, că eu sunt cu ea
pentru că îmi plac fetele tinere.
Jenant.
Cred că e timpul să faci față situației.
Cine e Carlos Alonso?
Un tip.
- Alo? - Bună.
- Te-am trezit? - Nu, citeam.
Vroiam să-ți spun noapte bună și...
să-ți spun cât de bine îmi pare că o să vii
și cât de mult înseamnă pentru mine.
Și pentru mine.
Bine.
Ne vedem atunci.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- Consuela... - David, unde ești?
N-o să-ți vină să crezi ce-am pățit.
Sunt blocat pe un pod.
Mi s-a stricat mașina.
Consuela?
Am chemat o macara.
Au zis că vin în cel puțin o oră.
Și după aia o să ducă mașina în altă parte.
Te sun să-ți spun ce s-a mai întâmplat, da?
Consuela?
De ce-mi faci asta?
Consuela?
Alo?
Aveți un mesaj.
Mesajul nr.1
Te-am văzut la televizor,
făcând pe bătrânul înțelept
care le știe pe toate.
Care știe mereu cel mai bine.
Care știe ce trebuie să citim,
știe tot despre muzică și artă și...
Tu știi atât de multe.
Dar eu sunt aici, încercând să sărbătoresc
acest moment important din viața mea.
E o petrecere și vreau să vii.
De ce?
De ce, Consuela?
Pentru că tu însemni totul pentru mine.
Într-adevăr.
Dar, oricum, nu ești aici.
Vroiam doar să știi...
că te-am iubit.
Foarte mult.
Foarte, foarte mult.
Consuela?
Sunt eu. Deschide.
- Kenny. - Hai, deschide.
Bună.
De ce stai pe întuneric?
Am o amantă.
Ai auzit ce-am spus?
Tu!
- Asta e tot ce ai de zis? - Felicitări.
Felicitări...
Foarte nostim.
Scuză-mă. Nu știu ce să zic.
E groaznic.
Îmi vine să înnebunesc.
Credeam că îți merge bine căsătoria, mereu ai spus că ești fericit.
- Sunt. - Păi...
Scuză-mă, dar nu cred că e chiar așa.
Oricum, în clipa asta nu pari prea fericit.
- Nu înțelegi. - Kenny...
Încerc să înțeleg. Ai o amantă.
Și ai venit la mine pentru că sunt expert.
Nu am cu cine altcineva să stau de vorbă.
Scuză-mă.
Și ce-o să faci?
Nu știu.
Vrei să bei ceva?
Ce ai?
Glenfiddich, whisky, votcă, Cointreau, Grand Marnier,
armagnac...
Nu. O cola dietetică.
Cola dietetică să fie.
Nu e o aventură iresponsabilă.
O iubesc pe Lisa, iar copiii sunt viața mea.
Așa cum te cunosc eu,
cel mai simplu ar fi să o termini.
Nu pot.
Femeia asta e...
E total deosebită.
Nu m-am simțit niciodată atât de viu, de plin de energie.
Și e un om minunat.
A studiat chimia și istoria artei. Cântă și la oboi, îți imaginezi?
Iar copiii ei sunt...
- Minunați. - Are copii?
Da, trei. Micuțul Shawn...
Ia stai puțin. Despre ce vorbim? Despre copiii ei sau de adulterul tău?
- Nu-i spune așa. - Dar tu cum i-ai spune?
Vorbești ca Lisa. Încercați să simplificați o situație foarte complicată.
Eu...
Eu mă implic într-o relație,
nu ca tine, care te temi să te implici.
Nu compara relația mea cu Dana cu legăturile tale nerușinate.
- Ce pot eu să fac? - Multe.
În orice caz,
Dana nu e una dintre studentele fascinate de tine.
Dacă vrei un sfat,
Lisa nu trebuie să afle nimic.
- Până când te hotărăști... - Lisa știe deja.
De ce naiba i-ai spus?
- Vrei să-mi mint soția? - Acum nu mai poți să dai înapoi.
O, Doamne!
Nu știu de ce am venit aici. Nu ai cum să mă ajuți.
Poate numai dacă...
Speram să îmi fii alături,
ca tată...
- Măcar o dată. - Nu știu cum să-ți fiu alături.
Ești mult deasupra mea ca moralitate. Nici măcar amantele noastre nu se compară.
A ta cântă la oboi.
Ce pot să mai spun?
Probabil scrie și poezii. La fel și copiii ei.
- Ce ticălos ești. - Dacă ești atât de implicat cum spui...
va trebui să divorțezi.
Nu pot. Dacă îi părăsesc pe Lisa și pe copii,
dacă fac ce ai făcut tu, le voi distruge viața.
De ce spui asta? Tu ai supraviețuit. Mama ta a supraviețuit.
Vrei să-mi spui
că ai procedat corect din punct de vedere moral atunci când ne-ai părăsit?
Am procedat cinstit.
Dumnezeule!
- Eu am plecat. - Ușa e acolo.
- Bine. La revedere. - La revedere.
Consuela nu a sunat a doua zi.
Și nici în ziua următoare.
Nu a mai sunat niciodată.
Trebuie să mănânci ceva.
Trebuie să te dai jos din blestematul ăsta de pat.
- Am stricat totul, George. - Nu ai stricat nimic.
Sfârșitul a venit în mod firesc.
Erai profesorul ei,
marea ei experiență pentru maturizare.
Ai știut asta din prima zi.
Trebuia să se termine, mai devreme sau mai târziu. Mănâncă.
Mi-e dor de ea.
E ușor să spui asta, după ce a ieșit din peisaj.
O iubeam, George. N-am mai simțit asta niciodată.
Mai bine mai târziu decât niciodată. Acum trebuie să-ți continui viața.
Te vei simți mai bine în curând.
Timpul vindecă tot.
Haide,
deschide gura că vine.
Trenul intră în gară.
Gura mare. Așa.
Cum ți se pare? Am pus oregano și ceapă.
Cândva o să faci foarte fericit pe cineva.
Știi?
După o lungă perioadă de tăcere și trădare,
în ultima vreme Amy și cu mine...
- Ne-am regăsit. - Tu și Amy?
- Nevastă-ta? Te simți bine? - Da, mă simt bine.
E lucrul cel mai incredibil pe care mi l-ai spus vreodată.
Viața îți rezervă mereu surprize.
Mai multe decât îți poți imagina.
Da.
Dave...
Fă-mi un serviciu.
M-au invitat să citesc
câteva poezii de-ale mele la Universitate, luna viitoare.
Și vor să mă prezinte cineva.
George, înțeleg că vrei să mă scoți din pasa asta,
dar e prea evident ce faci.
Vorbesc serios. Vreau să mă prezinți
cât se poate de laudativ acelui public plin de ifose.
Să te prezint? Și pe mine cine mă prezintă?
Serviciile funerare? Mulțumesc că te-ai gândit la mine, dar nu...
Nu pot să mai scriu nimic. Sunt terminat.
Nici nu o să mai predau. Roagă pe altcineva.
Mi-am petrecut jumătate din viață jucându-l pe Horatio,
în timp ce tu erai un Hamlet mediocru.
Ți-am ascultat văicărelile despre Kenny, fiul care te urăște,
despre femeile de care nu mai puteai să scapi,
iar pentru asta îmi ești dator până peste cap.
Vreau să faci asta pentru mine, în numele prieteniei noastre.
Și acum vrei să mănânci ceva, fir-ar să fie?
Poezia lui George O'Hearn
nu își cere scuze.
Așa cum a spus A.E. Housman
în celebrul său eseu,
"Nu știu ce e poezia,
dar o recunosc când o aud."
Fără îndoială că invitatul nostru scrie ceea ce toți
recunoaștem imediat ca fiind poezie.
De când a publicat prima sa poezie, cu 25 de ani în urmă,
vocea viguroasă și masculină a lui George O'Hearn
a devenit tot mai sonoră
în peisajul poetic american.
Poeziile sale, scrise în limbajul străzii,
exprimă forță,
spirit citadin și nerăbdare.
Dar reprezintă, totodată, inspirația generoasă
a unui suflet neliniștit.
În anul 1988, această combinație unică
de calități i-a adus lui George O'Hearn
premiul Pulitzer.
Dar, ca să nu divaghez,
sau să vă plictisesc cu elogii pe care el
le consideră false,
voi da cuvântul acestei voci a New York-ului,
sau, mai bine zis,
o voce a Americii, George O'Hearn.
George!
O să chem Salvarea.
Bună, David.
Tocmai s-a trezit.
Bună, David.
George...
Sunt eu, Kepesh.
Sunt aici, George.
George...
Îți rămân dator.
Mă întreb cine credea că sunt.
Cred că știa foarte bine.
Ești amabil.
Tu l-ai acceptat așa cum era.
A apreciat mult asta.
Și el a făcut la fel cu mine.
- Unde pleci? - Ți-am spus. În Florida.
Mergem la părinții ei.
- Fata asta... - O cheamă Dana.
O să-i cunoști părinții?
Trebuie să știe că nu sunt vreun pervers.
Kenny, ai aproape 40 de ani. Nu ai nevoie
de aprobarea părinților ei. Iar ea are 3 copii.
Vrea aprobarea părinților? Tu o ai pe a mea.
Vroiam doar să înțelegi. Asta nu înseamnă
că nu o iubesc pe Lisa.
Kenny, ce faci?
Evadezi dintr-o închisoare
și intri în alta, de maximă securitate.
De ce vezi căsătoria ca pe o închisoare?
Pentru că am trecut prin asta. Și nu din cauza mamei tale.
- Eu am fost de vină. - Deci am aprobarea ta?
Kenny, ascultă-mă.
Sunt unicul tău tată.
Alt tată nu vei mai avea.
Slabă consolare.
Știu că te-am dezamăgit.
Dar nu mai ești un copil. Trebuie să te maturizezi.
Dacă vrei să existe comunicare între noi, trebuie să întorci pagina.
Scuză-mă. Trebuie să plec.
N-am terminat.
Chiar mă grăbesc.
- Unde te duci? - La înmormântarea lui George.
George? Prietenul tău?
- George? - Da.
- A murit? - Da. Trebuie să plec.
Terminăm discuția altă dată, da?
Îmi pare rău.
Alo?
Am venit în oraș, am văzut necrologul și...
Pe două coloane.
Nu-i rău pentru un poet.
Cum te simți?
Nu prea bine, dar o să-mi revin.
Ție cum îți merge?
Seattle e un loc grozav pentru afaceri. Sunt epuizată.
Dar îmi place mult.
La ce te gândești?
La nimic.
Că toată viața n-am comportat ca niște adolescenți.
- Cine? Noi doi? - Da, noi doi.
Ne-am petrecut întreaga viață
căutând... ce?
Când ai rămas însărcinată, acum15 ani, ai făcut avort. Nu era momentul potrivit.
A fost vreodată momentul potrivit?
Nici persoana potrivită.
Îți aduci aminte de tamponul acela pe care l-ai găsit la mine în baie?
Era al unei fete de care mă îndrăgostisem.
Ce...
Ce șanse am fi avut?
Ea și cu mine? Niciuna.
După câțiva ani, ea și-ar fi dat seama
că nu mai e loc în viața ei
pentru un bărbat cu treizeci și ceva de ani mai în vârstă.
Nu ar fi trebuit
să fie nimic între mine și fata aceea.
A fost o greșeală.
Îmbătrânesc, David.
Bărbații nu mă mai privesc la fel.
Sunt femei de vârsta mea,
multe femei, care apelează
la "Matrimoniale"...
Pe Internet.
Îți garantează că vei cunoaște un anumit număr de bărbați.
Plătești pentru discreție...
și pentru...
aceeași conversație, de fiecare dată.
O să ajung la fel ca ele.
E posibil ca asta să fie prima oară când stăm de vorbă sincer?
Păi...
După 20 de ani de când facem sex, nu e rău.
Cunosc mulți oameni
care n-au făcut asta niciodată în 40 de ani de căsnicie.
La ce oră pleacă avionul tău?
La 9 și jumătate.
Te conduc.
Nu.
De ce să începem acum?
M-am concentrat asupra muncii mele.
Continuam să mă întreb dacă a fost bine
că nu m-am dus la petrecerea ei de absolvire.
Mi-au trebuit 2 ani ca să îmi revin după moartea lui George.
Am reușit chiar să accept pierderea Consuelei.
Mi-am redobândit echilibrul și independența.
Dar pe cine vreau să păcălesc?
Picturile și sculpturile din perioada aceea
pur și simplu absorbeau energie.
Erau niște felii de viață, ca să spun așa.
Ai spus asta foarte frumos
în primul capitol al cărții.
Dar există acolo și un comentariu
despre relația dintre artă și proprietate.
Da, exact.
Cei care cumpără tablourile cred că acestea le aparțin.
Dar, de fapt, ei aparțin tablourilor.
Ei aparțin tablourilor.
Astfel ele capătă viață,
astfel dăinuie. Iar ei doar...
le păstrează un timp. Le pot admira,
- Le pot adora... - Teoretic...
- Poți cumpăra și Marea Piramidă. - Înțeleg.
Pentru că ea va rămâne tot acolo și atunci când tu vei fi...
Cu faraonii.
Invitata mea de azi
e Susan Reese, autoarea cărții "Hiacintul albastru".
Ascultați emisiunea "Parte de carte",
sunt David Kepesh.
Gata. A fost minunat. Mulțumesc.
Nu a durut prea tare.
Așa e.
Nu te deranja.
Mulțumesc.
- Și un an nou fericit. - Mulțumesc și felicitări.
E o carte chiar bună.
Mulțumesc.
Aveți mesaje noi
Șase mesaje Primul mesaj nou
Bună, David, sunt Consuela.
Ce mai faci?
E ciudat că te sun, dar...
Vreau să vorbesc cu tine, trebuie să-ți spun ceva.
Vreau să-ți spun eu, înainte să...
afli de la altcineva. Nu știu...
Te rog, sună-mă când poți. Numărul meu e
5550122.
Te rog, sună-mă. Mulțumesc. Pa.
Bună, David, sunt Consuela.
Mi-am dat seama că până atunci trăisem doar ca să aud cuvintele acelea.
M-am așezat jos, pe podea, ascultând mesajul ei
iar și iar, cu teama că putea fi ceva rău.
Se îndrăgostise și urma să se căsătorească.
Poate vrea binecuvântarea mea.
David?
David...
Unde ești?
În mașină. Treceam prin fața casei tale când ți-am lăsat mesajul.
Ce cauți în mașină în ajunul Anului Nou?
Nu știu.
Nu știu ce caut.
Ce s-a întâmplat, Consuela?
Trebuie să te văd.
Vino încoace.
- Ai timp? - Întotdeauna.
- Bine. Vin acum. - Da.
Bună.
Deci...
Ce mai faci?
Asta e nouă.
Da, e de...
Edward Weston.
Îmi place cum te-ai tuns.
Îl tund puțin în fiecare zi.
Așa, când n-o să-l mai am, n-o să-i simt lipsa.
Sunt bolnavă.
Am...
cancer la sân.
Mă operez peste două săptămâni.
Cancer?
Asta e...
Îți e...?
Frică? Nu.
- Nu? - Nu prea.
Nu vroiam să spun asta. Vroiam să spun...
Ce s-a întâmplat?
Făceam duș într-o dimineață și...
am simțit o...
Ceva la subraț.
M-am dus la medic și mi-a zis că, probabil, nu e nimic îngrijorător.
Apoi am fost la alt medic și apoi la altul.
Știi cum e.
Cel de-al treilea medic a spus
că e ceva îngrijorător.
Și ai intrat în panică?
Da, am intrat în panică.
De o lună de zile sunt terorizată.
Înn noaptea asta trebuia
să mă duc la o petrecere,
m-am gândit că e mai bine decât să fiu singură, dar...
David...
David, nu.
Nu plânge.
De ce nu m-ai sunat? De ce nu m-ai sunat când ai aflat?
N-am putut să-ți spun.
Numai ție nu.
Știi ce e nostim?
Acum mă simt mai bătrână ca tine.
Îmi promiți ceva? Dacă vreodată
mai intri în panică, fie zi, fie noapte, mă suni.
Ce pot să fac?
E...
E ca și cum nu poți...
nu poți să te așezi
într-o poziție comodă, pentru că
indiferent cum te așezi, ești captiv.
Sunt captivă în mine însămi.
Când mă gândesc la lucrurile pe care le credeam importante,
la certurile cu mama,
mi se par niște tâmpenii. Cât timp am pierdut
dormind...
Mi-am irosit viața dormind.
David...
Vreau să-ți cer o favoare.
Numai ție pot să-ți cer asta.
Orice. Despre ce e vorba?
După tine,
niciunui prieten
nu i-a plăcut corpul meu atât de mult ca ție.
N-aș crede.
Au fost mulți?
Nu.
Dar la serviciu? Nu s-a îndrăgostit nimeni de tine?
- Toți. - Normal.
Dar nu m-a interesat.
Știu că m-ai iubit.
Și că ți-a plăcut corpul meu.
Așa că...
înainte ca medicii...
- Să-l măcelărească... - Taci.
Nu mai vorbi așa. Nu mai gândi așa.
Nimeni nu te va măcelări.
Consuela...
Ce vrei să fac?
Se pare că vă distrați grozav.
Priviți focurile de artificii, deasupra Turnului Eiffel.
Acolo e la fel de frig ca aici.
Da, dar acolo e mai frumos.
Ar trebui să transmitem de la Paris.
- Să știi că da. - Mi-a venit o idee...
Uite Opera din Paris.
Mi-a fost dor de tine.
Mi-a fost dor de toate locurile unde am fost împreună.
Vrei să rămâi aici în noaptea asta?
Nu.
Trebuie să plec.
Vrei să merg cu tine când o să te duci la spital?
Consuela...
Nu poți să te descurci singură.
De ce?
Tu te descurci singur.
David...
Bietul de tine.
Ești mai speriat ca mine.
O să mai vrei să faci sex cu mine când o să am numai un sân?
Ai putea?
Da?
Iartă-mă, David.
Iartă-mă.
Mi-e frică, David.
5, 4, 3, 2, 1.
La mulți ani!
În numele domnului primar și al comandantului poliției,
vă urez tuturor un An Nou fericit,
pace și prosperitate tuturor.
Un An Nou fericit.
- Tată... - Bună, Kenny.
Ce faci aici?
Poți să-mi acorzi câteva minute?
- Da, dar... - E important, Kenny.
Bine. Vino.
Da.
Mulțumesc, rămân dator.
Bine, pa.
E pe mâini foarte bune.
- Îl cunosc pe chirurg. - Și?
O operează mâine.
Ea mi-a zis că peste două săptămâni.
Nu.
- Operația e mâine. - Și asta ce înseamnă?
Nu sunt medicul ei.
Nu știu exact ce se întâmplă, dar nu cred că e bine.
E un coșmar.
O cunoști demult?
Nu am mai văzut-o de 2 ani. M-a sunat în ajunul Anului Nou să-mi spună.
Am numărul ei de telefon, dar nu vreau să fac vreo gafă.
Ea... când a plecat...
mi-a spus să nu o sun. Mi-a spus asta foarte clar.
Scuză-mă.
Bine, vin.
Scuză-mă că te-am reținut. Știu că ești foarte ocupat.
Îmi pare rău că nu te pot ajuta mai mult. Fii tare.
Asta le spui pacienților tăi.
Cred că e greu să fii oncolog.
Sunt fiul tău. Pot să fac față.
- Mă bucur că te-am văzut. - Da.
- Și îmi pare rău că... - Și mie.
Cum merg lucrurile la tine acasă?
Suntem tot împreună.
Mulțumesc de întrebare.
Mă bucur.
Tată...
Ce o să faci?
De ce îi trebuiau fotografiile acelea? Le vrea pentru ea?
Sau vrea să le păstrez eu?
Mai degrabă asta.
Ți-am spus teoria mea despre femeile frumoase?
De un milion de ori.
Nimeni nu le vede.
Și?
Pe ea ai văzut-o vreodată?
În întregime, vreau să spun.
Nu am înțeles ce am văzut.
Răspuns de avocat.
Mereu despici firul în patru.
Relația s-a terminat
pentru că nu m-am dus la petrecerea ei de absolvire.
Ea era o combinație ciudată de trăiri diferite.
Vorbești despre ea la trecut.
Crezi că mă vor lăsa să intru?
Tocmai a ieșit de la Terapie Intensivă. Poți să te duci azi.
Mulțumesc, Kenny.
Cu plăcere.
Timpul trece pe negândite.
David...
Da.
Mi l-au scos complet.
Nu credeam că ai să vii.
De ce?
De ce nu credeai?
Pentru că nu mai sunt frumoasă.
Ba ești.
Hipolita, frumoasa regină
a amazoanelor, și-a tăiat
sânul drept ca să tragă mai bine cu arcul. Și nu era nicio mutilare.
Va fi diferită cartea dacă o citim iar peste 10 ani?
Îți amintești prima mea oră de curs.
- Îmi amintesc totul. - Și eu.
Fiecare clipă.
O să-mi fie dor de tine.
Sunt aici.
traducerea și adaptarea danatom